Ojenna kätesi!
Ojenna kätesi.
- Sanoit, ettei sinulla ole enää kipuja. - Korsetti on liian tiukalla.
Eikö se olekaan venyvää mallia? Epämuodikasta.
Tiedäthän poliisilääkärit. Ei mitään tyylitajua.
No, kohtahan se huominen tulee.
Mitä huomisesta?
Korsetti otetaan pois huomenna.
Huomenna pystyn raapimaan itseäni.
Nakkaan tämän kapistuksen ikkunasta pellolle. Olen taas vapaa.
Midge, käyttääkö monikin mies korsettia?
- Useampi kuin arvaatkaan. - Niinkö?
Tiedätkö omasta kokemuksesta vai...?
Älä viitsi.
- Entä huomisen jälkeen? - Mitä tarkoitat?
Mitä aiot tehdä, kun olet eronnut poliisivoimista?
- Kuulostat paheksuvalta. - Omapahan on elämäsi.
Olit nuori, älykäs juristi,
joka halusi tulla poliisipäälliköksi.
- Minun täytyi erota. - Miksi?
Pelkään korkeita paikkoja.
Herään öisin, näen miehen putoavan katolta,
yritän ylettyä häneen ja...
- Se ei ollut sinun syysi. - Niinhän kaikki sanovat.
- Johnny, lääkärithän sanoivat... - Tiedän, tiedän.
Korkean paikan kammo aiheuttaa minulle huimausta.
Olipa se hetki saada tietää asiasta.
Se nyt vain on tilanne, sillä hyvä. Miksi siis erota poliisista?
Pitäisikö jäädä kirjoituspöytähommiin?
- Kuulut poliisilaitokselle. - Entä korkean paikan kammoni?
Kuvittele, että istun pöydän ääressä.
Kynä putoaa lattialle,
kumarrun nostamaan sitä ja alkaa taas huimata.
Mitä aiot tehdä?
En mitään vähään aikaan.
Minulle on kertynyt jotain sukanvarteen, kuten sanonta kuuluu.
Kelpo summa.
Mikset matkusta jonnekin?
Unohtaakseni kaiken? Älä ole niin äitimäinen.
En aio seota.
- Oliko tällä viikolla huimauskohtauksia? - Juuri nyt on yksi.
Midge, tuo musiikki. Eikö se ole vähän...
Mikä häkkyrä tämä on?
Rintaliivit.
Olethan selvillä niistä? Olet jo iso poika.
En ole ennen nähnyt tällaisia.
Se on ihan uusi malli.
Ei olkaimia, ei hakasia mutta toimii kuten rintaliivien täytyykin.
Se toimii konsolisiltaperiaatteella.
Toimiiko?
Muuan lentokoneinsinööri suunnitteli sen.
Hän teki sen vapaa-aikanaan.
Pikku harrastus.
Tee se itse -puuhastelua.
Miten rakkauselämäsi voi?
Mielenkiintoinen ajatuksenkulku.
No?
Tavallisesti.
Etkö aio mennä naimisiin?
Tiedät, että elämässäni on vain yksi mies.
Siis minä. Taisimme kerran olla kihloissakin.
- Ihan kolme viikkoa. - Niitä opiskeluaikoja.
Mutta sinä purit kihlauksen, muistathan?
Olen vielä vapaana. Vapaa Ferguson.
Muistatko yliopistolta kaverin nimeltä Gavin Elster?
- Gavin Elster? - Niin, kumma nimi.
Pitäisi kai muistaa. En.
Gavin soitti minulle tänään. Hän hävisi jonnekin sodan aikana.
Ehkä itärannikolle. Nyt hän on kai palannut.
- Missionin alueen puhelinnumero. - Huonoa seutua, vai?
Ehkäpä.
Hän on varmaan kulkuri ja hamuaa sinulta ryyppyrahaa.
Minäkin olen nyt työtön. Tarjoan hänelle pari paukkua ja kerron murheeni.
Mutten tänä iltana. Mennäänkö juomaan oluet?
On vähän töitä.
Taidan sitten lähteä kotiin.
Mitä tarkoitit, kun sanoit: "Sillä hyvä"?
Mitä?
Korkean paikan kammoni.
Kysyin lääkäriltäni.
Vain toinen emotionaalinen shokki voisi ehkä poistaa sen.
Ethän aio kokeilla uudestaan katolta putoamista?
- Pääsen kammostani eroon. - Miten?
Minulla on teoria.
Totuttelen korkeisiin paikkoihin vähän kerrallaan
tähän tapaan, ymmärrätkö?
Näytän sinulle, mitä tarkoitan.
- Aloitetaan tällä. - Tuolla?
Millä sitten? Golden Gate -sillallako?
Katso. Näin.
Kas niin.
Katson ylös, sitten alas.
- Pelleilet. Odotahan. - Helppo juttu.
- Tässä. - Hyvä.
Kokeilen sitä. Pistetään se tähän.
Ensimmäinen askelma.
Nyt toinen askelma.
Tulossa on.
Kas näin.
Näetkö? Katson ylös, sitten alas, ylös...
Taidan käydä ostamassa tikkaat.
- Ole varovainen. - No niin, yritetäänpä.
Hyvin menee.
Sehän oli helppoa. Katson ylös, sitten alas.
Ylös, alas.
Miten päädyit laivanrakennusalalle, Gavin?
Avioliiton kautta.
Mielenkiintoinen ala.
Totta puhuen se on tylsää.
Et tarvitse sitä elääksesi.
En, mutta ihmiselle kertyy vastuuta.
Vaimollani ei enää ole sukulaisia.
Jonkun täytyy huolehtia hänen eduistaan.
Hänen isänsä liikekumppani johtaa yhtiön telakkaa idässä.
Joten, kun kerran aion olla hyödyksi, päätin palata tänne.
- Viihdyin aina täällä. - Kauanko olet ollut täällä?
Lähes vuoden.
Miltä tuntuu?
San Francisco on muuttunut.
Minulle mieleiset San Franciscon piirteet ovat katoamassa.
Kuten nämä.
Olisin halunnut elää silloin.
Väriä, jännitystä, valtaa.
Vapautta.
Etkö istuutuisi?
Voin hyvin.
Olin pahoillani, kun luin lehdestä siitä jutusta. Sinä erosit poliisista.
- Onko kyseessä pysyvä fyysinen vamma? - Ei.
En vain voi kiivetä liian jyrkkiä portaita tai mennä korkealle paikalle,
kuten Top of the Mark -baariin.
Katutasollakin on useita baareja.
Maistuisiko nyt drinkki?
Ei oikein.
Kello on vielä liian vähän.
Siinä taisikin olla kaikki.
En mennyt naimisiin, en tapaa opiskelukavereita.
Olen entinen etsivä, ja sinä rakennat laivoja.
Mitä on mielessäsi?
Pyysin sinut tänne, Scottie, sillä tiesin, ettet ole enää etsivä,
mutta toivon, että tekisit minulle palveluksen.
Seuraa vaimoani.
Olemme kyllä onnellisesti naimisissa.
- Miksi sitten... - Pelkään, että vaimoni on vaarassa.
- Kenen taholta? - Erään kuolleen.
Scottie, uskotko, että kuollut henkilö menneisyydestä
voi ottaa elävän ihmisen valtaansa?
En.
Mitä sanoisit, jos kertoisin, että niin on käynyt vaimolleni?
Käskisin viemään hänet lähimmälle psykiatrille tai psykologille
tai neurologille tai... Tai ihan tavalliselle perhelääkärille.
Saisi tutkia sinutkin.
Sitten sinusta ei ole apua. Anteeksi, että tuhlasin aikaasi.
Kiitos, että tulit, Scottie.
Hyvä on.
Ei ollut tarkoitus olla tyly.
Juttu kuulostaa typerältä, tiedän.
Taidat yhä olla sama itsepäinen skotti?
Olet aina ollut. Uskotko, että sepitin jutun?
En.
En sepittänyt. En edes osaisi.
Usein vaimoni puhuu minulle.
Äkkiä puhe muuttuu hiljaisuudeksi.
Hänen katseensa muuttuu utuiseksi ja tyhjäksi.
Hän on muualla, poissa luotani, joku jota en tunne.
Puhun hänelle, eikä hän kuule minua.
Sitten hän huokaa ja on entisellään.
Tuijottaa kirkkain silmin. Ei edes huomaa tapahtunutta.
Ei tiedä missä tai milloin.
Kuinka usein niin käy?
Viime viikkoina yhä useammin.
Hän myös kulkee ympäriinsä. Luoja tietää missä.
Seurasin häntä kerran.
Näin kun hän tuli asunnosta jonakin toisena.
Kävelytyylikin oli muuttunut.
Hän nousi autoonsa
ja ajoi Golden Gate Parkiin, 8 kilometriä.
Hän istui järven rannalla
ja tuijotti vastarannan pilareita.
Tiedäthän, Menneisyyden portit.
Hän istui kauan liikkumatta.
Jouduin palaamaan toimistooni.
Illalla kysyin vaimoltani, mitä hän oli tehnyt päivällä.
Hän sanoi ajaneensa Golden Gate Parkiin
ja istuneensa järvellä.
Ja?
Matkamittarin mukaan hän oli ajanut 150 km.
Missä hän kävi?
Haluan tietää, missä hän käy ja mitä hän tekee
ennen kuin puhun lääkärille.
- Oletko jo puhunut lääkärin kanssa? - Olen, varovasti.
Haluan tietää enemmän ennen vaimoni hoitoon saattamista.
Hankin sinulle avuksi yksityisetsivätoimiston.
- He ovat hyviä ja luotettavia. - Haluan sinut.
Tämä ei ole alaani.
Tarvitsen ystävän, johon voin luottaa.
Olen epätoivoinen.
Erosin palveluksesta. En halua sekaantua tällaiseen.
Menemme tänä iltana oopperan ensi-iltaan.
Illastamme ensin Ernie'ssä. Näet vaimoni siellä.
Ernie'ssä.
CARLOTTA VALDES 3. joulukuuta, 1831 - 5. maaliskuuta, 1857
Voitteko auttaa? Tuo istuva nainen tuolla.
Ketä maalaus esittää?
Carlottaa. Löydätte sen esitteestä. Carlottan muotokuva.
- Voinko pitää tämän? - Kyllä.
Niin?
Voinko auttaa?
- Oletteko hotellin johtaja? - Kyllä.
Kuka asuu toisen kerroksen kulmahuoneessa?
Tuossa kulmassa.
Emme voi antaa sellaisia tietoja.
Asiakkaillamme on oikeus yksityisyyteensä.
Ja luulenpa, että se on lainvastaista.
En tietenkään usko, että asiakkailla olisi mitään sitä vastaan...
Onko nainen rikkonut lakia?
Vastatkaa kysymykseeni.
- Niin herttainen tyttö... - Mikä hänen nimensä on?
- Neiti Valdes. Hän on espanjalainen. - Carlotta Valdes?
Niin juuri.
Mukava nimi, eikö? Ulkomainen tosin.
Kauanko hän on asunut täällä?
Kaksi viikkoa. Vuokra täytyy maksaa huomenna.
Yöpyykö hän täällä?
Ei. Hän käy täällä istumassa 2 - 3 kertaa viikossa.
En kysele mitään, jos asiakas käyttäytyy kunnolla.
Kun hän tulee alas, älkää mainitko minua.
Ei hän ole käynyt täällä tänään.
Näin kun hän tuli äsken sisään.
Ei hän ole ollut täällä. Olisin huomannut hänet.
Olen ollut tässä koko ajan levittämässä oliiviöljyä kasvieni lehtiin.
Katsokaa.
Näettekö? Hänen avaimensa on paikallaan.
- Kävisittekö tarkistamassa? - Hänen huoneensako?
- Niin juuri. - Tietysti, jos haluatte.
- Vaikka se tuntuu hölmöltä. - Kiitän.
Herra Etsivä?
Haluatteko tulla katsomaan?
- Hänen autonsa on poissa. - Auto?
Midge,
tunteeko kukaan tuttusi San Franciscon historiaa?
Hyvä tapa tervehtiä naista.
Ei mitään "näytät hyvältä" -löpinää.
Vain "Tunteeko kukaan tuttusi historiaa..."
- Otatko paukun? - Ei kiitos.
No, miten on? Sinähän tunnet kaikki.
Professori Saunders Berkeleystä.
Ei sellaista historiaa.
Tarkoitan pikku juttuja tavallisista ihmisistä.
Vanhan iloisen San Franciscon vanhoja iloisia boheemiaikoja?
Mehukkaita tarinoita, kuten kuka ammuskeli
Embarcaderossa 1879? - Niin juuri.
- Pop Leibel. - Kuka?
Pop Leibel. Hän omistaa kirjakauppa Argosyn.
Mitä haluat tietää?
Haluan tietää kuka ammuskeli Embarcaderossa 1879.
Hetkinen. Et ole enää etsivä. Mistä on kyse?
- Tunnetko hänet hyvin? - Kenet?
- Pop Leibelin. - Tietty.
Mennään. Saat esitellä minut.
- Ota hattusi. - En tarvitse hattua.
Johnny, mistä on kyse?
Odota nyt.
Muistan kyllä.
Carlotta.
Kaunis Carlotta.
Surumielinen Carlotta.
Mitä tekemistä talolla Eddyn ja Goughin kulmassa on
Carlotta Valdesin kanssa?
Talo oli hänen. Se rakennettiin hänelle vuosia sitten.
- Kenen toimesta? - Tuota...
Nimi ei muistu mieleen.
Joku rikas mies. Vaikutusvaltainen mies.
- Savuke? - Kiitos ei.
- Savuke, neiti? - Ei kiitos.
Tarina on aika tavallinen.
Nainen tuli jostain pikku paikasta kaupungin eteläpuolelta.
Ehkä espanjalaiselta lähetysasemalta.
Hän oli kovin nuori.
Hän tanssi ja lauloi kabareessa, josta se mies löysi hänet
ja vei hänet
ja rakensi hänelle suuren talon Western Additioniin.
Ja
syntyi lapsi.
Niinhän se oli. Lapsi.
En voi sanoa tarkasti, kauanko aikaa kului
tai olivatko he onnellisia,
mutta sitten mies jätti naisen.
Miehellä ei ollut muita lapsia. Eikä vaimolla.
Mies piti lapsen ja heitti naisen ulos.
Siihen aikaan miehet saivat tehdä niin.
Heillä oli valta ja vapaus.
Niin Carlottasta tuli surumielinen.
Yksin isossa talossa.
Yksin kävelemässä kadulla.
Vaatteet muuttuivat vanhoiksi ja paikatuiksi ja likaisiksi.
Ja hänestä tuli hullu Carlotta,
joka kyseli kadulla ihmisiltä:
"Missä on lapseni?
"Oletteko nähneet lastani?"
- Ressukka. - Ja hän kuoli?
- Niin kuoli. - Miten?
Oman käden kautta.
Sellaisia tarinoita on paljon.
- Paljon kiitoksia. - Ei kestä.
- Näkemiin. - Näkemiin.
Odota! Näkemiin, Pop. Kiitos paljon.
- Kas niin, Johnny, maksa minulle. - Mistä?
- Siitä, että toin sinut tänne. Kerro. - Ei ole kerrottavaa.
- Kerrot tai päädyt takaisin korsettiin. - Tule. Vien sinut kotiin.
Perillä ollaan.
- Et kertonut kaikkea. - Kerroin tarpeeksi.
- Kuka mies ja kuka vaimo? - Ulos. Minulla on hommia.
Nyt tiedän. Se puhelu. Opiskelukaverisi Elster.
Midge, ole kiltti.
Kaunis, hullu Carlotta on noussut kuolleista
ottamaan Elsterin vaimon valtaansa.
Älä nyt viitsi, Johnny.
En minä niin luule vaan Elster.
- Mitä itse ajattelet? - Tuota...
- Onko hän kaunis? - Carlottako?
Ei Carlotta. Elsterin vaimo.
Kyllä häntä kai voi sanoa...
Taidan käydä katsomassa sitä muotokuvaa.
- Midge... - Näkemiin!
Hyvää työtä, Scottie. Osaat hommasi.
- Tuo on Carlotta Valdes. - Niin.
Et kertonut minulle kaikkea.
- En tiennyt, mihin hän sinut johtaisi. - Tiesit tästä.
Panetko merkille kampauksen? On muutakin.
Vaimollani Madeleinella on Carlottalle kuuluneita koruja.
Hän sai ne perinnöksi.
Muttei käyttänyt niitä. Liian vanhanaikaisia.
Paitsi nyt.
Yksin ollessaan hän ottaa ne esille ja katselee niitä,
pitelee niitä uteliaana käsissään,
laittaa ne ylleen ja katselee itseään peilistä,
ja sitten hän muuttuu taas joksikin toiseksi.
Oliko Carlotta Valdes vaimosi isoäiti?
Isoisoäiti.
Lapsi, joka otettiin Carlottalta
ja jonka menetys ajoi hänet hulluuteen ja kuolemaan, oli Madeleinen isoäiti.
Ja McKittrick-hotelli oli Valdesien talo.
Se selittää kai kaiken.
Kenelle tahansa voi tulla pakkomielle, jos tausta on tuollainen.
Vaimoni ei ole kuullut Carlottasta.
Eikö hän tiedä lähetysaseman haudasta?
Tai talosta Eddyn varrella?
Tai muotokuvasta museossa...
- Ei mitään. - Kun hän käy niissä paikoissa...
Hän ei enää ole vaimoni.
Kuinka sinä tiedät kaikki ne asiat?
Vaimoni äiti kertoi minulle ennen kuolemaansa.
Loput otin itse selville.
- Miksei hän kertonut tyttärelleen? - Hän pelkäsi.
Hänen isoäitinsä tuli hulluksi ja surmasi itsensä.
Madeleinessa on hänen vertaan.
Tämä on nyt tarpeen.
Madeleine.
Niin?
Ei se haittaa.
Soitan sinulle takaisin.
Voitko hyvin?
Haluat varmaan tämän.
Täällä takkatulen lähellä on lämmintä.
Mitä minä täällä teen?
Mitä tapahtui?
Putosit San Franciscon lahteen.
Yritin kuivata hiuksesi niin hyvin kuin osasin.
Tavarasi ovat keittiössä kuivumassa.
Tule takan ääreen.
Tässä on tyynyjä.
Siinä.
Haluatko kahvia?
Se tekee sinulle hyvää. Vai haluatko drinkin?
Putosin mereen, ja sinä ongit minut ylös?
Aivan.
- Kiitos. - Etkö muista sitä?
En, minä...
Muistatko missä olit?
Tietysti muistan.
Mutta taisin saada huimauskohtauksen ja pyörtyä.
Missä olit?
Old Fort Pointissa Presidiossa.
Tietysti muistan sen. Käyn usein siellä.
Miksi käyt siellä?
Rakastan sitä paikkaa. Siellä on kaunista.
Varsinkin auringon laskiessa.
Kiitos takkatulesta.
Missä olit aiemmin?
- Milloin? - Tänään iltapäivällä.
Kuljeskelin.
Niin, mutta missä? Missä olit hiukan aiemmin?
Keskustassa, ostoksilla.
Ota vähän kahvia.
Se on vielä lämmintä.
Teet varsin suoria kysymyksiä.
Ei ollut tarkoitus olla epäkohtelias.
Et olekaan. Olet vain suora.
Mitä itse teit Old Fort Pointissa?
Kuljeskelin.
- Pidätkö sinäkin siitä? - Pidän.
Entä missä olit ennen sitä?
Palace of Legion of Honor -taidegalleriassa.
Se on ihana paikka, eikö olekin?
En ole käynyt sisällä, mutta ohi ajaessa se näyttää ihanalta.
Olin onnekas, että kuljeskelit.
Kiitos.
Minusta on ollut kamalasti vaivaa.
Ei ole.
Silloin kun...
Minulla oli muutama hiusneula.
Niin juuri. Ne ovat täällä. Noudan ne.
Ja saanko käsilaukkuni?
- Ole hyvä. - Kiitos.
Sinun ei olisi pitänyt tuoda minua tänne.
En tiennyt, missä asut.
Olisit voinut katsoa autostani. Mutta et kai tuntenut autoani?
Tunsin kyllä autosi. Se on tuolla ulkona.
Mutta arvelin, ettet halunnut palata kotiin siinä kunnossa.
Olet oikeassa.
Hyvä, ettet vienyt minua kotiin. En olisi tiennyt, kuka olet.
Kiitos. Mutta en tunne sinua, etkä sinä minua.
- Nimeni on Madeleine Elster. - Ja minun John Ferguson.
Hyvä, vahva nimi. Kutsutaanko sinua Johniksi vai Jackiksi?
Yleensä Johniksi.
Ystävät sanovat John. Tutut Scottie.
Minä sanon herra Ferguson.
En pitäisi siitä.
Tapahtuneen jälkeen voit sanoa minua Scottieksi.
Ehkäpä Johniksi.
John on hyvä.
Selvä tuli. Mitä teet työksesi, John?
Kuljeskelen.
Se on hyvä ammatti. Ja asustelet yksin?
- Ihmisen ei pitäisi elää yksin. - Jotkut pitävät siitä.
Se on väärin.
Minä olen naimisissa.
Kertoisitko jotain? Onko tämä tapahtunut sinulle aikaisemmin?
Mikä?
San Franciscon lahteen putoaminen.
Ei koskaan.
Olen pudonnut järviin veneiden laitojen yli pikku tyttönä.
Putosin kerran jokeenkin hypellessäni rantakivillä.
Mutten koskaan San Franciscon lahteen.
Entä sinä?
Ensimmäinen kerta tämä oli minullekin.
Haen sinulle lisää kahvia.
- Haloo? - Vaimoni ei ole vielä tullut kotiin.
Hänellä ei ole hätää. Hän on täällä. Tuon hänet kohta.
- Mitä tapahtui? - Hän putosi lahteen.
- Haloo? - Loukkaantuiko hän?
Hän on kunnossa. Ei ole syytä huoleen.
Mutta hän ei tiedä. Ymmärrätkö?
Hän ei tiedä, mitä tapahtui.
Scottie, Madeleine on 26.
Carlotta Valdes teki itsemurhan 26-vuotiaana.
Odota hetki, Gavin.
Kappas vain, Johnny. Onko hän haamu?
Oliko hauskaa?
Onko kirje minulle?
- On. Hei. - Hei.
Huolestuin eilen illalla. Et olisi saanut lähteä niin nopeasti.
Tunsin itseni äkkiä hölmöksi.
Olisin ajanut sinut kotiin. Voitko hyvin?
Voin. Ei jälkiseuraamuksia.
Nyt muistan, että vesi oli kylmää.
- Niin oli. - Se oli kauheaa.
Olit ystävällinen.
Kirjoitin kiitoskirjeen ja anteeksipyynnön.
- Ei sinun tarvitse pyytää anteeksi. - Kylläpä.
Tapaus oli sinusta varmaan kiusallinen.
Ei ollenkaan. Nautin
keskustelustamme.
Samoin minä.
Otan postini.
- Maistuuko kuppi kahvia? - Ei kiitos.
En tiennyt osoitettasi, mutta muistin maamerkin.
Coit Tower auttoi löytämään sinut.
Ensimmäisen kerran olen kiitollinen Coit Towerista.
- Minäkin haluan. - Mitä?
- Tavata uudestaan. - Tapasimme.
Näkemiin.
Minne menet?
En tiedä.
- Ostoksille? - En.
Johonkin tiettyyn paikkaan?
Aion vain kuljeskella.
Niin minäkin.
Aivan. Minä unohdin. Sehän on ammattisi, eikö niin?
Eikö sinustakin olisi ajanhukkaa...
Kuljeskella erikseen?
Yksi on kuljeskelija.
Kaksi on aina menossa jonnekin.
Ei se välttämättä ole niin.
- Ovesi jäi auki. - Tulen pian takaisin.
Kuinka vanha?
Suunnilleen 2 000 vuotta.
- Vanhimpia kasveja. - Niin.
- Etkö ole ennen ollut täällä? - En.
Mitä ajattelet?
Kaikkia ihmisiä, jotka elivät ja kuolivat
näiden puiden elinaikana.
Niiden oikea nimi on Sequoia sempervirens. "Aina vihreä ja elävä."
- En pidä niistä. - Mikset?
Koska minä kuolen.
Tässä on yhden puun poikkileikkaus.
VAALEAT RENKAAT OSOITTAVAT PUUN PAKSUUDEN
SEURAAVIEN TAPAHTUMIEN AIKANA
1066 HASTINGSIN TAISTELU
1492 AMERIKAN LÖYTYMINEN
1776 ITSENÄISYYSJULISTUS
1930 PUU KAADETTIIN
Suunnilleen tässä minä synnyin
ja tässä kuolin.
Vain lyhyt hetki sinulle.
Et edes huomannut.
Madeleine.
Madeleine, missä olet nyt?
- Tässä luonasi. - Missä?
- Nuo korkeat puut... - Oletko ollut täällä ennen?
- Olen. - Milloin?
Milloin synnyit?
- Kauan sitten. - Missä?
Milloin? Kerro.
- Madeleine, kerro. - Ei!
- Minne menet? Mikä saa sinut valtaansa? - En voi.
Kun hyppäsit lahteen, et tiennyt, missä olit.
- En hypännyt. Sanoit, että putosin. - Miksi hyppäsit?
- En voi sanoa. - Mikä sisälläsi käski sinun hypätä?
- Ole kiltti. - Mikä?
Ole kiltti, älä kysele.
Vie minut pois täältä.
Vienkö sinut kotiin?
Jonnekin valoisaan paikkaan.
Lupaa, ettet enää kysele. Ole kiltti ja lupaa.
Miksi juoksit?
Olen nyt vastuussa sinusta.
Kiinalaiset sanovat, että jos pelastaa ihmishengen,
on pelastaja vastuussa siitä ikuisesti. Olen sitoutunut.
Minun täytyy tietää.
Tiedän itse niin vähän.
On kuin kulkisin pitkää käytävää,
jossa oli ennen peilejä, ja seinillä on vieläkin peilin sirpaleita,
ja kun tulen käytävän päähän,
on täysin pimeää.
Tiedän, että kun kävelen siihen pimeyteen,
kuolen.
En ole vielä tullut käytävän päähän. Olen aina palannut takaisin.
- Paitsi kerran. - Eilen?
Et tiennyt, mitä tapahtui ennen kuin heräsit luonani.
Et tiennyt, missä olit.
Mutta lyhyet hetket, peilin sirpaleet, ne sinä muistat.
- Hämärästi. - Mitä sinä muistat?
Huoneen,
jossa istun yksin.
- Aina yksin. - Mitä muuta?
- Haudan. - Missä?
En tiedä. Hauta on avoin, ja
seison hautakiven luona ja tuijotan hautaan.
- Minun hautani. - Mistä tiedät?
- Tiedän vain. - Onko hautakivessä nimeä?
Ei.
Kivi on uusi ja puhdas, ja se odottaa.
Mitä muuta?
Tämä kohta on kai unta.
On torni, jossa on kello. Alhaalla on puutarha.
Se on kai Espanjassa,
kylä Espanjassa.
Äkkiä se katoaa.
Muotokuva?
- Näetkö muotokuvan? - En.
Kunpa löytäisin avaimen, aloituskohdan,
kokoaisin kaiken ja...
Selittäisit koko jutun?
Siihen on kyllä selitys.
Jos olen hullu, se selittäisi kaiken, vai mitä?
Madeleine!
Scottie!
En ole hullu! En halua kuolla!
Sisälläni on joku, joka sanoo, että minun on kuoltava.
Scottie, pidä minusta kiinni.
Olen tässä. Pidän sinusta kiinni.
Minä pelkään.
Älä jätä minua.
- Pysy luonani. - Koko ajan.
- Hei, Johnny. - Hei.
- Saitko viestini? - Sainpa tosiaan.
Teen sinulle paukun.
Sopii.
Mistä lähtien työntelet lappusia miesten ovien ali?
Siitä lähtien, kun he eivät vastaa puhelimeen.
Mieheksi, jolla ei ole mitään tekemistä, olet tosi kiireinen.
Missä vietät aikaasi?
Kuljeskelen.
- Missä? - Ympäriinsä.
Miksi halusit epätoivoisesti tavata?
Viestissäni luki vain: "Missä olet?"
Ei se kuulosta epätoivoiselta.
Havaitsin jotain rivien välistä.
Tuumin vain, että jos tarjoan drinkin ja vähän illallista,
veisit minut kiitollisena elokuviin.
Kuulostaa reilulta. Mistä puhumme illallispöydässä?
Asioista.
Tekemisistäni?
Jos tahdot.
Emme puhu mistään, mistä et halua puhua.
Luonnollisesti.
Mitä olet tehnyt?
Kuljeskellut.
Mitä sinä olet puuhaillut? Kiitos.
Minulla on ollut todella mukavaa.
- Löysin ensirakkauteni, maalaamisen. - Se on hyvä.
Sanoinkin aina, että tuhlaat aikaasi alusvaatteiden parissa.
Se on työtä. Mutta tästä olen innoissani.
Mikä se on? Asetelmako?
Ei, ei ihan.
Haluatko nähdä?
Ajattelin antaa sen sinulle.
Tämä ei ole hauskaa.
Minä vain ajattelin...
Mennään elokuviin joskus toiste.
Marjorie Wood, sinä typerys!
Idiootti!
Hölmö!
Madeleine! Mikä hätänä?
Olisi pitänyt soittaa, mutta halusin tulla luoksesi.
- Miksi? Mitä on tapahtunut? - Näin unen.
- Uneni palasi. - Kaikki järjestyy.
Kaikki järjestyy. Haen sinulle konjakkia.
Juo tämä.
Ihan kuin lääke.
Kas niin.
Se oli unta. Olet hereillä. Kaikki on nyt hyvin.
Voitko kertoa siitä?
Näin taas sen tornin ja kellon ja vanhan espanjalaisen kylän.
- Niin? - Näin kaiken ensi kerran selvästi.
Kerro.
Näin kylän vihertävän keskusaukion
ja valkoisen espanjalaiskirkon ja luostarin.
Toisella puolella oli iso, harmaa puutalo,
jossa oli veranta ja parveke pienen puutarhan yllä,
ja talon vieressä oli hevostalli, jossa oli vanhoja vaunuja.
Jatka.
Aukion laidalla oli valkoinen kivitalo,
jonka kulmassa kasvoi pippuripuu.
Ja puinen hotelli vanhan Kalifornian ajoilta?
Ja saluuna? Sisältä hämärä, katto matala ja öljylamppuja?
- Niin. - Siinä on kaikki.
Se ei ole unta.
Olet ollut siellä. Olet nähnyt sen.
En koskaan.
160 km San Franciscosta etelään on vanha lähetysasema
nimeltään San Juan Bautista. Se on säilytetty
sellaisena kuin se oli 100 vuotta sitten.
Muistele tarkkaan, rakas.
- Olet ollut siellä. Olet nähnyt sen. - En ole käynyt siellä.
- Mistä on kyse? En ole ollut siellä. - Muistele.
Kerro lisää unesta. Mikä siinä pelotti?
Olin yksin aukiolla, etsin jotain.
Aloin kävellä kirkkoa kohti.
Sitten tuli pimeää, ja olin yksin pimeydessä.
Jokin veti minua pimeään, ja yritin herätä.
Kaikki järjestyy kyllä.
Nyt minulla on jotain, mistä jatkaa.
Vien sinut iltapäivällä lähetysasemalle.
Silloin muistat, milloin olet nähnyt sen.
Sitten unesi ei enää palaa. Lupaan sen.
Sopiiko?
- Tule. Vien sinut kotiin. - Ei. Pärjään kyllä.
Tule puolilta päivin.
HEVOSTALLI
Madeleine, missä olet nyt?
- Tässä luonasi. - Kaikki on todellista!
Ei vain kuten 100 vuotta sitten
tai vuosi sitten tai 6 kuukautta sitten tai milloin nyt olitkaan täällä.
Mieti nyt, milloin olet ollut täällä.
Täällä ei silloin ollut näin monta vaunua.
Pilttuissa oli hevosia.
Punaruskea, kaksi mustaa ja harmaa.
Tämä oli mielipaikkamme,
muttemme saaneet leikkiä täällä.
Sisar Teresa torui meitä.
Katso. Tässä on harmaa hevosesi.
Se ei kyllä pääse pilttuuseen tai pois pilttuusta ilman apua.
Näetkö? Kaikkeen on selitys.
Madeleine, yritä.
Minun vuokseni.
- Rakastan sinua, Madeleine. - Ja minä sinua.
- On liian myöhäistä. - Ei. Olemme yhdessä.
Liian myöhäistä. Minun täytyy tehdä jotain.
Ei. Sinun ei täydy tehdä mitään.
Sinun ei täydy tehdä mitään.
Kukaan ei riivaa sinua. Olet turvassa luonani.
Ei. Liian myöhäistä.
Epäreilua. On liian myöhäistä. Näin ei pitänyt käydä.
Näin täytyi tapahtua. Rakastuimme. Vain se merkitsee.
- Päästä minut! - Kuuntele.
- Uskotko, että rakastan sinua? - Uskon.
Jos menetät minut, tiedät,
että rakastin sinua ja tahdoin jatkaa rakastamista.
En menetä sinua.
- Päästä minut yksin kirkkoon. - Miksi?
Madeleine!
Elster epäili, että hänen vaimollaan oli mielenterveysongelmia
ja pyysi varotoimena Fergusonia seuraamaan vaimoaan
tapaturmien välttämiseksi.
Olette kuulleet, että Elster aikoi
viedä vaimonsa laitokseen,
jossa tämän mielenterveydestä olisivat huolehtineet koulutetut henkilöt.
Entisenä poliisietsivänä Ferguson vaikutti
sopivalta vahtikoiran ja suojelijan rooliin.
Kuten kuulitte, valinta oli huono.
Myöntänette kuitenkin, ettei aviomiestä voi moittia mistään.
Viivyttely vaimon hoitoon saattamisessa
johtui ainoastaan tarpeesta hankkia lisätietoja,
joita hän toivoi saavansa Fergusonilta.
Hän teki kaikkensa vaimonsa suojelemiseksi.
Hän ei saattanut aavistaa, että Fergusonin heikkous,
korkean paikan kammo,
tekisi tästä voimattoman hädän hetkellä.
Mitä Fergusoniin tulee,
kuulitte hänen entisen esimiehensä,
suuren pohjoisen kaupungin etsiväylikomisario Hansenin
todistuksen Fergusonin luonteesta ja kyvyistä.
Ylikomisario Hansen oli hyvin avulias.
Sen seikan, että kerran vastaavissa olosuhteissa
Ferguson päästi kollegansa putoamaan kohti kuolemaa,
Hansen kuittaa ilmaisulla "valitettava tapaturma".
Tietenkin Ferguson ansaitsee kiitoksen
pelastettuaan naisen hengen,
kun tämä mielenhäiriössä oli heittäytynyt mereen.
On vahinko, että tuntien naisen itsetuhovietin
Ferguson ei yrittänyt kovemmin toisella kerralla.
Emme kuitenkaan ole tuomitsemassa Fergusonin aloitekyvyn puutteita.
Hän ei tehnyt mitään,
eikä laki sano paljoakaan tekemättä jätetyistä asioista.
Myöskään Fergusonin omituisella käytöksellä naisen putoamisen jälkeen
ei ole vaikutusta päätökseenne.
Ferguson ei jäänyt onnettomuuspaikalle. Hän poistui.
Hän sanoo kärsineensä muistikatkoksesta eikä muistanut mitään
ennen kuin löysi itsensä asunnostaan San Franciscosta tunteja myöhemmin.
Voitte valita, hyväksyttekö väitteen.
Tai voitte uskoa, että annettuaan jälleen ihmisen menehtyä
hän ei kyennyt kohtaamaan heikkoutensa traagista seurausta
vaan pakeni.
Sillä ei ole tekemistä päätöksenne kanssa.
Se on hänen omantuntonsa asia.
Madeleine Elsterin mielentila ennen hänen kuolemaansa,
hänen kuolintapansa sekä ruumiinavaus,
josta selvisi varsinainen kuolinsyy,
tekevät päätöksenteon teille helpoksi.
Herrat, voitte siirtyä toiseen huoneeseen.
- Olemme tehneet päätöksemme. - Kiitän.
"Valamiehistö toteaa Madeleine Elsterin tehneen itsemurhan
"mielenhäiriössä."
Päätöksenne kirjataan. Voitte poistua.
- Mennään, Scottie. - Saanko puhua hänelle?
Olkaa hyvä.
Olen pahoillani. Kovia sanoja.
Hänellä ei ollut oikeutta puhua sinulle niin.
Vastuu oli minun. En olisi saanut sotkea sinua siihen.
Ei sinun tarvitse sanoa mitään.
Minä häivyn, Scottie. Lopullisesti.
En voi jäädä.
Hoidan vaimoni ja omat asiani
ja painun mahdollisimman pitkälle.
Ehkä Eurooppaan.
Enkä luultavasti enää palaa.
Hyvästi, Scottie.
Jos voin tehdä jotain ennen lähtöäni...
He eivät voineet ymmärtää.
Me tiedämme, kuka tappoi Madeleinen.
Tule. Lähdetään täältä.
Mozart, Wolfgang Amadeus.
Keskustelin pitkään musiikkiterapeutin kanssa,
ja hänestä Mozart sopii sinulle.
Se vie menneisyyden haamut mielestäsi.
Niin hän sanoi.
Heillä on nykyään nauhalla kaikkea.
Musiikkia juoppohulluille, masentuneille
ja luulosairaille.
Mitäköhän tapahtuisi, jos jonkun paperit menevät sekaisin.
Toin paljon muutakin. Voit valita, mitä haluat.
Se sammuu itsestään.
Yritä nyt, Johnny.
Yritä.
Et ole mennyttä. Äiti tässä.
Joko?
Tulen uudestaan, John.
Sammutanko sen?
Et taida edes tietää, että olen tässä.
Mutta minä olen.
Voinko puhua tohtorin kanssa?
Tohtori, neiti Wood.
Menkää vain sisään.
Niin, neiti Wood?
Tohtori, kuinka kauan parantuminen kestää?
Vaikea sanoa. Ainakin puoli vuotta. Ehkä vuoden.
Riippuu pitkälti hänestä.
- Hän ei puhu. - Ei.
Häntä vaivaa akuutti masennustila
sekä syyllisyyskompleksi.
Hän syyttää itseään tapahtuneesta.
Tiedämme vähän edeltävistä tapahtumista.
Voin kertoa yhden asian. Hän rakasti sitä naista.
Sehän tekee asiasta hankalamman.
On toinenkin hankala asia. Hän on yhä rakastunut.
Ja tiedättekö mitä?
En usko, että Mozartista on mitään apua.
- Mistä saitte tämän auton? - Anteeksi kuinka?
Ostin sen tässä rakennuksessa asuneelta mieheltä.
Gavin Elster. Ostin sen, kun hän muutti pois.
Tunsitte hänet ja hänen vaimonsa!
Naisparka. En tuntenut häntä.
- Onko totta, että nainen... - Anteeksi.
- Hyvää iltaa. - Iltaa.
Viski ja soodavesi.
- Mitä nyt? - Saanko tehdä muutaman kysymyksen?
- Miksi? Kuka olet? - Nimeni on John Ferguson.
Onko tämä jokin gallupkysely?
- Haluaisin kysyä jotain. - Asutko hotellissa?
En. Huomasin kun tulit sisään ja...
Arvasin. Yrität iskeä minut.
On jätkällä otsaa. Seuraa minua hotellihuoneeseeni asti.
- Ala vetää. - Haluan vain puhua hetken.
Ihan kohta alan huutaa.
En tarkoita mitään pahaa. Vannon sen.
Ole kiltti, anna kun puhun.
- Mistä? - Sinusta.
- Miksi? - Muistutat erästä henkilöä.
Tuonkin olen kuullut ennen.
Muistutan jotakuta suurta rakkauttasi.
Hän lemppasi sinut toisen takia,
mutta olet yhä tulisesti rakastunut.
Sitten huomasit minut, ja jokin napsahti.
Et ole ihan väärässä.
- Ei tepsi minuun, joten häivy. - Päästä minut sisään.
Voit jättää oven auki. Haluan vain jutella kanssasi.
Varoitan. Osaan huutaa kovaa.
Sinun ei tarvitse.
Et ainakaan näytä Viiltäjä-Jackiltä. Mitä haluat tietää?
- Nimesi. - Judy Barton.
- Kuka olet? - Tavallinen nainen. Töissä Magnin'ssa.
- Miten satut asumaan juuri täällä? - Satunpahan vain.
- Muttet ole asunut kovin pitkään? - Jo kolmisen vuotta.
- Missä asuit ennen? - Salinassa Kansasissa.
Mikä juttu tämä oikein on?
- Haluan vain tietää, kuka olet. - Minähän kerroin.
Olen Judy Barton, Kansasin Salinasta.
Töissä Magnin'ssa ja asun täällä.
Täytyykö se oikein todistaa?
Hyvä on, kansasilainen ajokorttini.
"Judy Barton, numero Z296794.
"425 Maple Avenue, Salina, Kansas."
Näetkö tämän osoitteen? Se kuuluu tälle paikalle.
Kalifornian ajokortti. Myönnetty 25.5.1954.
Haluatko tarkastaa sormenjälkeni? Riittääkö?
Riitti tai ei, nyt voit alkaa painua.
Taidat olla oikeasti rakastunut?
Muistutanko todella häntä?
Hän on kuollut, eikö olekin?
Olen pahoillani, että huusin sinulle.
Siinä olen minä äitini kanssa.
Ja siinä on isäni.
Isä kuoli. Äitini meni uusiin naimisiin, mutten pitänyt äijästä,
joten päätin tutustua aurinkoiseen Kaliforniaan.
Olen asunut täällä kolme vuotta.
Ihan totta.
- Tuletko kanssani illalliselle? - Miksi?
- Tunnen olevani tästä jotain velkaa. - Et ole minulle velkaa.
- Tuletko siis? Pyydän. - Illalliselle. Minne muualle?
- Vain illalliselle. - Koska muistutan häntä?
Koska haluan syödä illallista kanssasi.
Olen ollut sokkotreffeillä ennenkin.
On minut totta puhuen iskettykin pari kertaa.
Sopii.
Haen autoni. Palaan puolen tunnin kuluttua.
- Tarvitsen aikaa laittautuakseni kuntoon. - Tunti?
Okei.
Rakas Scottie,
sinä siis löysit minut.
Tämä on hetki, jota pelkäsin ja toivoin.
Mietin mitä sanoisin ja tekisin, jos näkisin sinut vielä.
Halusin nähdä sinut, vain kerran.
Nyt lähden, ja sinä voit lakata etsimästä.
Haluan, että löydät mielenrauhan. Älä soimaa itseäsi mistään.
Olit uhri.
Minä olin väline ja sinä uhri Gavin Elsterin suunnitelmassa murhata vaimonsa.
Hän valitsi minut, koska muistutin hänen vaimoaan. Hän puki minut.
Hän oli turvassa, sillä vaimo asui maalla ja kävi harvoin kaupungissa.
Sinut hän valitsi todistamaan itsemurhaa.
Tarina Carlottasta oli osin totta, osin keksitty,
jotta todistaisit Madeleinen aikoneen surmata itsensä.
Gavin tiesi sairaudestasi. Hän tiesi, ettet pääsisi ylös torniin.
Hän suunnitteli kaiken ilman virheitä.
Minä tein virheen. Rakastuin.
Se ei kuulunut suunnitelmaan.
Rakastan sinua vieläkin, haluan, että rakastat minua.
Jos rohkenisin, jäisin
toivoen saavani sinut taas rakastumaan
minuun itsenäni
ja unohtamaan menneisyyden ja sen toisen.
Mutta en tiedä, rohkenenko yrittää.
Anna kun minä.
- Kas noin. - Kiitos vielä. Hyvää yötä.
Tapaammeko huomenna?
- Huomisiltana? Tuota... - Tarkoitan huomisaamua.
Minunhan täytyy mennä töihin.
- Älä mene töihin. - Millä sitten elän? Öljytuloillaniko?
Anna minun huolehtia sinusta.
Kiitos vain, mutta ei kiitos.
- Ei, Judy, et ymmärrä. - Ymmärrän tosiaankin.
Olen ymmärtänyt 17-vuotiaasta asti.
- Ja seuraavaksi? - Ei.
Ei? Mitä sitten?
Voisimme vain
tavata usein...
Miksi?
Koska muistutan edellistäsi?
Se ei ole kovin imartelevaa.
Etkö halua muuta?
En.
Sekään ei ole imartelevaa.
Haluan vain olla seurassasi niin usein kuin voin.
No...
Voisin kai soittaa töihin aamulla
ja keksiä tekosyyn.
Pidän tuosta.
- Tuosta? - Niin.
- Se on kiva. - Se on kaunis.
Kas noin.
Otetaan tämä, ja sitten ostamme ne vaatteet.
- Ihan tosi? - Tuollahan on vaateliike.
- Ostamme vain parasta. Paljonko? - 50 senttiä.
- Kiitos. - Ei sinun tarvitse.
Minä haluan.
- Ei tuota. Ei tuonne päinkään. - Mutta sanoitte harmaa, sir.
Haluan ihan tavallisen harmaan puvun.
- Pidän tuosta, Scottie. - Se ei ole sopiva.
Herra tuntuu tietävän, mitä tahtoo.
Löydämme kyllä.
- Mitä oikein teet? - Yritän ostaa sinulle puvun.
Pidin siitä toisesta.
- Tämäkin on kaunis. - Mikään niistä ei ole sopiva.
Luulen tietäväni sen puvun. Meillä oli se jokin aika sitten.
Meillä voi vielä olla sitä mallia.
Kiitos.
Etsit pukua, jota hän käytti.
- Haluat pukea minut kuten hän. - Haluan sievän puvun.
- Tiedän mikä puku näyttää hyvältä ylläsi. - En suostu!
Judy.
Ei sillä voi olla sinulle merkitystä.
En halua vaatteita. Haluan pois täältä.
- Minun vuokseni. - Kas tässä.
- Tuo se on. - Arvasin.
- En pidä siitä. - Otamme sen.
Sopiiko tuo?
Tarvitaan ehkä pikku korjauksia, mutta se on neidin kokoa.
Voitte kokeilla sitä kohta.
- Kauanko korjaukset vievät? - Tuota...
- Saammeko sen tänä iltana? - Jos se on välttämätöntä.
On. Nyt katsoisimme iltapukua.
Lyhyt, musta, pitkät hihat ja neliömäinen pääaukko.
Scottie!
Tiedätte tosiaan, mitä tahdotte, sir. Katson mitä meillä on.
- Kelpaa. Onko teillä niitä ruskeina? - On kyllä.
Hienoa.
Juo tämä kerralla alas. Niin kuin lääke.
Miksi teet näin? Mitä se hyödyttää?
En tiedä.
Ei kai mitään. En tiedä.
Jätä minut rauhaan. Haluan lähteä.
Voit mennä, jos tahdot.
Ei. Et päästäisi minua.
Enkä halua lähteä.
Judy.
Nämä ovat olleet ensimmäiset onnelliset päiväni vuoteen.
Tiedän, koska...
Koska muistutan häntä.
Enkä edes kovin paljon.
Ei.
Ei, Judy. On kyse sinustakin.
Sinussa on jotain...
- Et halua edes koskea minuun. - Haluan.
Etkö voi pitää minusta sellaisena kuin olen?
Kun aloitimme, kaikki oli hyvin. Meillä oli hauskaa.
Sitten aloit jankuttaa vaatteista.
Pidän niitä hiton vaatteita, jos haluat.
Jos vain pidät minusta.
Hiustesi väri.
Judy, ei tämä voi kiusata sinua.
Riittääkö, jos sallin muuttaa ulkonäköni?
Jos teen mitä tahdot,
rakastatko minua?
Rakastan.
- Rakastan. - Hyvä on.
Hyvä on, suostun. En välitä enää itsestäni.
Tule. Istutaan takan ääreen.
Tämä voi kestää useita tunteja.
Neiti arveli, että haluatte mennä kotiin. Hän sanoi tulevansa sinne.
Sanokaa hänelle, että odotan hänen hotellissaan.
- Onko haluamani väri selvä? - On, se on helppo väri.
- Entä kaikki muu... - Tiedämme, mitä haluatte.
Kiitos.
No?
Hiusten pitäisi olla takana, hiusneulalla kiinni. Sanoin siitä heille.
Sanoin sinulle.
Yritimme. Se ei vain tuntunut sopivan minulle.
Ole kiltti, Judy.
- Minne menemme illalliselle? - Minne haluat.
- Ernie'siin? - Se ravintola on sinulle tärkeä, vai?
Sehän on meidän paikkamme.
Heippa, rakas. Pidätkö?
- Siinäkö kaikki? - Tule tänne.
Sotket hiukseni.
Se oli aikomukseni. Tule tänne.
Myöhäistä. Laitoin jo meikit.
Tuli äkkiä nälkä.
- Haluatko toiseen ravintolaan? - Ernie's sopii hyvin.
Tilaan sellaisen ison pihvin.
Katsotaanpa. Alkupaloiksi haluan...
Autatko tämän kanssa?
Voit päästää.
- Miten tämä toimii? - Etkö näe?
- Kas siinä. - Kiitos. Olen kutakuinkin valmis.
Täytyy vielä löytää huulipuna.
Mihin paninkaan sen?
Olisiko se täällä? On.
Olen valmis.
Mutta sotke ensin vähän hiuksiani.
Scottie, olethan nyt minun?
Syödäänkö jossakin kaupungin ulkopuolella?
- Ajetaan vaikka niemeä alaspäin. - Sopii. Jos tahdot.
Ajamme aika kauas.
Tekee mieli ajella. Onko sinulla kova nälkä?
Ei.
Minne ajat?
Täytyy tehdä vielä yksi asia
ennen kuin vapaudun menneistä.
Scottie, miksi olemme täällä?
Sanoinhan.
Palaan vielä kerran menneisyyteen.
Yhden kerran, viimeisen kerran.
Miksi täällä?
Madeleine kuoli täällä.
- En halua tulla. Odotan täällä... - Tarvitsen sinua.
Miksi?
Ole Madeleine hetken ajan.
Kun se on ohi, olemme molemmat vapaita.
- Pelottaa. - Kerron sinulle nyt Madeleinesta.
Tuolla.
Tuolla suutelin häntä viimeisen kerran.
Hän sanoi: "Jos menetät minut, tiedät, että rakastin sinua
"ja tahdoin jatkaa rakastamista."
Minä vastasin: "En menetä sinua." Mutta menetin.
Sitten hän kääntyi
ja juoksi kirkkoon.
Kun yritin seurata, oli myöhäistä.
En halua sinne!
Myöhäistä.
En nähnyt häntä. Sitten kuulin askelia portailta.
Hän juoksi ylös torniin.
Täällä.
Näetkö? Hän juoksi ylös portaita
ja luukun kautta tornin huipulle.
Yritin seurata, mutten päässyt ylös asti.
Yritin, mutten päässyt ylös.
Toista mahdollisuutta ei yleensä tule.
Haluan piinani loppuvan.
Olet toinen mahdollisuuteni, Judy.
Haluan pois!
Näytät Madeleinelta. Kiipeä portaita.
- Ei! - Kiipeä portaat.
Kiipeä, Judy,
ja minä seuraan.
Pääsin tähän asti, mutta sinä jatkoit.
Muistatko?
Kaulakorusi, Madeleine. Se oli virhe.
Muistin kaulakorun.
- Päästä! - Ei. Menemme ylös torniin, Madeleine.
Et voi! Pelkäät!
Kohta näemme. Tämä on toinen tilaisuuteni.
Älä!
Tiesit, etten kykenisi seuraamaan sinua.
- Kuka odotti ylhäällä? Elster vaimoineenko? - Niin.
Vaimo oli se, joka kuoli. Oikea vaimo, et sinä.
Sinä olit väärennös, vai mitä?
- Elikö vaimo vielä... - Ei! Elster mursi vaimonsa niskan.
Mursi niskan. Ei jättänyt mitään sattuman varaan?
Kun olit ylhäällä, hän pudotti vaimonsa. Sinä kiljaisit.
- Miksi kiljaisit? - Halusin estää sen. Yritin...
Estää? Miksi kiljaisit, kun olit jo huiputtanut minua niin hyvin?
Näyttelit hyvin Elsterin vaimoa, Judy. Hänkö naamioi sinut?
Elster muutti ulkomuotosi kuten minä. Mutta paremmin.
Ei vain vaatteita ja hiuksia vaan myös tyylin, puhetavan
sekä ne ihanat transsitilat.
Sinäkö loikkasit mereen?
Olet varmasti erinomainen uimari.
- Etkö olekin? - Olen!
Ja sitten? Opettiko Elster sinua? Harjoittiko hän sinua?
Neuvoiko hän tarkasti, mitä teet ja sanot?
Olit kyvykäs oppilas, etkö ollutkin?
Miksi valitsitte minut?
Tapaturmasi!
Tapaturma!
Olin pelkkä narri, vai?
Mittatilaustodistaja.
Onnistuin.
- Onnistuin. - Mitä aiot tehdä?
Menemme katsomaan rikospaikkaa.
Tule, Judy.
Tässä se tapahtui.
Odotitte tuolla tilanteen selkiytymistä.
Sitten hiivitte alas ja ajoitte kaupunkiin.
Ja sitten? Olitko hänen naisensa?
Mitä sinulle tapahtui?
Lemppasiko hän sinut?
Hänellä oli vaimonsa rahat
sekä vapautta ja valtaa, ja hän jätti sinut. Harmi.
Hän oli turvassa. Hän tiesi, ettet puhuisi.
- Saitko häneltä mitään? - Vähän rahaa.
Sekä Carlottan kaulakorun.
Siinä teit virheen, Judy.
Murhasta ei pidä säilyttää muistoesineitä.
Et olisi saanut olla sentimentaalinen.
Rakastin sinua, Madeleine.
Olin turvassa, kun löysit minut.
Et voinut todistaa mitään.
Mutta en voinut lähteä luotasi toistamiseen.
Antauduin vaaraan ja sallin sinun muuttaa minut,
sillä rakastan sinua.
Scottie. Rakastit minua.
- Pelasta minut. Ole kiltti! - Myöhäistä.
Myöhäistä. Häntä ei saa takaisin.
Ole kiltti.
Kuulin ääniä.
Jumala armahtakoon.
Seen on Subscene